Doru+Davidovici

=Doru Davidovici (n. 6 iulie 1945; d. 20 aprilie 1989)=

Deseori comparat cu Antoine de Saint-Exupéry, locotenent-colonelul aviator Doru Davidovici a fost, în anii '80, unul din cei mai îndrăgiţi scriitori de ficţiune din România. Absolvent al Şcolii Superioare de Ofiţeri Activi de Aviaţie în anul 1967, cu gradul de locotenent, şi al Academiei Militare în perioada 1977 – 1979, Doru Davidovici a fost, înainte de toate, un împătimit al zborului, un om sufocat de gravitaţie, ce despica bolta cerească atât cu vârful unui avion de vânătoare, cât şi cu pana.

Întreaga sa operă este o extensie a vieţii sale. Nu putem vorbi de Doru Davidovici-autorul sau Doru Davidovici-pilotul. El a fost, de fapt, un zburător în adevăratul sens al cuvântului, pe care celestul l-a tentat atât la nivel fizic, cât şi la nivel intelectual. Cu ajutorul imaginaţiei sale, a scrutat orizonturile ce îi erau inaccesibile chiar şi în zbor, în căutarea unor răspunsuri. În romanul “Lumi galactice” îşi exprima credinţa fermă că „cineva, undeva, ne iubeşte“: „ce cuprinde cartea este părerea mea - în privinţa fenomenului OZN - înţelegând prin aceasta exact posibilitatea unui adevăr care să contravină acestei păreri. Şi la care aş adera în momentul în care aş fi convins că acesta este, în sfârşit, adevărul. De aceea am scris la persoana întâi. Pentru că oricând e posibil să se întâmple lucrul acela. Poate chiar mâine. Poate peste o oră. Poate se întâmplă chiar acum“. O altă coordonată de bază a operei sale este patriotismul afişat: „Atât doar, că toţi eram cu ochii la drapel. La cerul acela mititel de mătase. La razele aurii, care se adunau în centrul cerului de mătase. Am strâns în pumni, până la durere, aripile vulturului de argint prins de buzunarul din stânga al vestonului. Si simţeam că noi fluturăm în vârful catargului din aluminiu.“ (“Aripi de argint”)

Dumitru Prunariu, prieten bun al aviatorului, afirma: “Unii spun că Doru nu prea trăia cu picioarele pe Pământ. Era un nonconformist, chiar şi atunci când părea că se încadrează în cele mai stricte rigori militare. Doru a fost un zburător de clasă, care şi-a trecut o bună parte din timp în MIG-urile lui 21. Eu aş mai spune că Doru a fost un om de excepţie, care a simţit şi a căutat să pătrundă cu imaginaţia şi puterea de analiză a unui profesionist fenomene şi întâmplări destul de rar întâlnite şi oricum greu de imaginat... “, evindenţiând astfel vocaţia lui Davidovici şi nestăvilitul său imperativ de a depăşi, de a transcende – de a zbura.

În după-amiaza zilei de 20 aprilie 1989, avionul de vânătoare MIG-21, pilotat de Doru Davidovici împreună cu elevul său, locotenentul major Dumitru Petra, s-a prăbuşit de la 1.000 de metri, din motive necunoscute, la revenirea dintr-un zbor de antrenament. Asociaţia “Aripi Româneşti” a organizat la 20 de ani de la moartea sa o comemorare a ultimului său zbor, sub titlul “Piloţii nu mor niciodată, ei decolează şi nu se mai întorc”. Astfel este păstrată vie amintirea celui care a influenţat generaţii de tineri în spiritul dragostei de aviaţie, eroii romanelor sale reprezentând adevarate modele pentru adolescenţi şi nu numai.

Bibliografie [|Wikipedia] [|hgwells.ro] [|aripiromanesti.ro]